Două secole au trecut de la crearea ambelor specii.
Războiul începuse.
Viktor își mărise armata,
creând o legiune de vampiri pentru a-l proteja de primul clan de vârcolaci,
o rasă periculoasă și contagioasă ce nu mai putea lua formă umană niciodată.
Până când a fost el născut.
Lucian.
Și deși sufletul lui Viktor îl îndemna să-l omoare pe copil,
n-a făcut-o.
În timp, copilul crescu.
Avea o forță și putere de concentrare pe care cei dinainte nu le aveau.
Ce zici, Sonja?
- Să facem mai mulți? - Din el?
Asemenea lui.
Lucian va fi primul din rasa lui, primul lycan.
Viktor avea să folosească sângele contagios al lui Lucian în beneficiul său,
profitând de setea copilului,
folosind-o împotriva sa, fiind obligat să se hrănească cu oameni,
sclavii lui Viktor.
Haideți!
În schimb, a creat o nouă rasă de nemuritori, lycani-i.
Și vârcolaci, și oameni.
Spre deosebire de ceilalți, această nouă rasă putea fi exploatată,
condamnați de lumina zile să-și slujească stăpânii...
Sau, cel puțin, așa credea Viktor, cu foarte mult timp în urmă.
LUMEA DE DINCOLO 3 REVOLTA LYCANILOR
Traducerea și adaptarea: BRiLi & veverița_bc @ www.titrări.ro
Nobilii sunt supărați, stăpâne. Boala lui William nu e ținută sub control.
- Vârcolacii și-au ucis sclavii. - Oamenii sunt supărați?
Tanis, uite cât de mult mă doare.
Dar sclavii lor pierduți înseamnă argintul nostru pierdut.
Ajunge!
Nu ne-am mărit averile de zece ori de când au adormit Marcus și Amelia?
Ne vom ocupa de lupi așa cum am făcut-o întotdeauna.
Trageți!
Jos!
N-ai altceva mai bun de făcut decât să te joci cu armele, fierarule?
Măcar fă-te util.
Puțin recunoștință, Sonja, pentru cel care ți-a salvat viața.
N-aveam nevoie să fiu salvată.
Ia spune-mi, Lucian, ai mustrări de conștiință
că trebuie să-ți omori semenii?
Deloc.
Sunt niște fiare fără minte, stăpâne, nu sunt semenii mei.
Serios?
Tată...
Ești de încredere pentru rasa ta. Știi cum să rămâi astfel?
Stai cu ochii în pământ.
Scăpați de el.
O să aduci asta în fața Consiliului.
Am alte lucruri mai importante de făcut, după cum știi.
Înțeleg. Sper că ți-a plăcut mica ta plimbare sub clar de lună.
- Ieșisem să patrulez. - Ai încălcat ordinele.
Ți-am spus să nu părăsești castelul.
Riști prea multe pentru ca un tată să ignore așa ceva.
O să-i lași pe lupi în seama negustorilor de moarte.
Și de ce e riscul meu mai mare decât al lor, tată?
Pentru că ei nu sunt copii mei.
Iar ei nu sunt membri ai Consiliului, pe când tu ești.
Și într-o bună zi, vei deveni o înțeleaptă,
e dreptul tău din naștere.
Sonja, ești favorita Consiliului, dar e un lucru riscant,
pentru că se vor sătura de jocurile și de absențele tale.
Pericolele pădurii nu sunt mai mari decât cele ale Consiliului, crede-mă.
Vei învăța că dansul politicii e nemilos și viclean,
și mai presus de toate, vei fi loială familiei tale.
Mie.
La urma urmei,
fără loialitatea dintre noi, n-am fi mai buni decât bestiile de-afară.
Ridică-l!
Mișcă-te!
Lycanule!
Mișcă-te, câine!
Ajunge!
Îndrăznești să ridici mâna la mine?
- Am spus că ajunge. - Spuse câinele stăpânului.
N-o să fii întotdeauna preferatul său. Și când o să cazi, eu o să fiu acolo.
Să sperăm că da.
La ce vă uitați? Înapoi la treabă!
Întoarceți-vă la treabă!
Problema prezentată Consiliului e simplă. Suntem atacați.
De șase ori în trei săptămâni.
Semenii lui William au ajuns la zidurile noastre.
Ce haos ar urma dacă doar unul din ei ar reuși să intre?
Nu ai de ce să-ți faci griji, Coloman.
Nu suntem oare protejați de o armată de nemuritori?
Extraordinar, stăpâne. Dar nobilii nu sunt.
Și așa cum am evidențiat, ei sunt "pajiștea pe care paștem".
Dacă nu ne putem proteja oamenii, vom părea slabi.
Și cum vedeți voi puterea?
În timp ce negustorii de moarte vor patrula noaptea,
paznicii din timpul zilei vor patrula ziua.
Lycani care să patruleze în afara zidurilor?
Ți-ai pierdut mințile? Sunt născuți din fiare.
Iar partea sălbatică a lor e vrednică de dispreț,
nu poate fi înlăturată așa ușor.
Cred că teama ta de această idee e deplasată.
Putem crea o clasă privilegiată de lycani,
cu rații mai mari, camere mai bune,
și să-i punem sub comanda cuiva în care avem încredere.
Poate sluga ta, Lucian, cel care a salvat viața fiicei tale azi.
De fapt, cred că ar trebui să ascultăm și părerea ei.
Se pare că are alte treburi.
Caut-o.
- Voi lua în considerare sugestia ta. - Mulțumesc.
Va fi plăcut să-i pot reasigura pe nobili
când vor ajunge aici mâine că le vom îndeplini doleanțele.
Mișcă!
Hai mai repede!
Stăpână...
E adevărat ce i-ai spus tatălui meu?
Că nu simți nimic atunci când îi omori?
Sunt doar niște animale.
Nu pot nici să gândească, nici să simtă.
Atunci, eu de ce să simt ceva pentru ei?
Sonja, de-ar fi să plec...
... ai veni cu mine?
Să pleci?
Nu mai spune asta. Nici măcar nu te gândi.
Te-ar căuta și te-ar marca la fel ca pe ceilalți.
Nu și dacă pot scoate asta. Uite!
Am făcut asta. Ea va fi libertatea mea.
Lucian, promite-mi că n-o s-o folosești.
- Te rog. - Ăsta e răspunsul tău? Nu vii?
Vrei să rămân aici pentru tine? Așa, ca un animal?
Lucian...
Vampir sau lycan, tot copiii lui Corvinus suntem,
dar cei din familia mea sunt sclavi.
Voi folosi cheia asta și voi pleca de-aici.
Dar nu pot trăi fără tine.
- Vreo veste despre fiica mea? - E foarte obraznică.
Refuză să se întâlnească cu mine. Nu vrea să răspundă la ușă.
De ce sunt tinerii atât de orbi?
Își riscă locul din Consiliu pentru ce?
N-aș putea să zic.
Trebuie să ne pregătim. Nobilii umani sunt pe drum.
E ascuțită. Toți lupii se vor da din calea ei.
Pregătiți caii!
Trimite pe altcineva.
- De ce? - Aseară, după ce ne-am despărțit...
- Trimite pe altcineva. - În caz că n-ai observat, fierarule,
știu foarte bine să am singură grijă de mine.
În plus...
... mă poți supraveghea de sus de pe zid.
Doamnă Sonja, tatăl tău a poruncit să rămâi în urmă.
Vreau ca oaspeții noștri să intre în siguranță.
- Portar! - Asta nu e o rugăminte.
- Tatăl tău e domnitor. - Îmi repetă destul de des.
Ai grijă, fierarule, ca nu cumva ochii să-ți trădeze secretul.
Stai pe loc!
Închide ușa!
În formație!
Nu. Trimite-i pe soldați afară acum!
Stai cuminte, băiete. Te strânge lesa.
- Dă-te la o parte. - Sunt prea mulți! Vor fi masacrați!
Opriți-l!
Dimitri!
Lucian!
Sonja!
Lucian, nu!
Nu!
A făcut-o ca să mă salveze.
Nu sunt eu stăpânul aici?
Știi bine că-ți este interzis să-ți scoți lanțurile.
Știu.
Și, totuși, mi-ai încălcat porunca după ce ți-am cruțat viața.
Zilele tale de favoruri și libertăți s-au terminat, sclavule!
- Tată, lasă-l în pace, i-am spus... - Taci din gură!
E ultima oară când mă sfidezi.
Luați-o de-aici!
Ardeți cadavrele! Pe toate!
Pentru că ți-ai scos zgarda, 30 de lovituri de bici!
M-ai lăsat mut, lycanule, cu trădarea ta.
Mi-ai fost ca un fiu.
- Ți-am dăruit viața. - Mi-ai dăruit lanțuri.
Nu m-as fi gândit că, după toți acești ani, ți-ai da seama.
Nu se poate una fără alta.
Faceți-o!
Ți-am spus eu că o să fiu acolo când o să cazi.
- Ce-i? - Trebuie să oprești asta.
- E unul din protectorii noștri. - Face parte dintre bestii.
Asta i-ar putea întărâta pe ceilalți.
Lasă-i să se agite. Te temi de ei?
Crede-mă, o să fie mai rău dacă nu-i pedepsim.
Vezi, acum, Coloman,
tu ai avea încredere în ei în afara zidurilor,
dar nu puteam avea încredere în ei nici în interior.
Eu am numărat doar 21.
Continuați.
Hoit împuțit!
Nu vă apropiați de el.
- O să vă pedepsească și pe voi. - Are dreptate.
Grija ta pentru Lucian a fost foarte înduioșătoare.
- Un sclav... - Tocmai îmi salvase viața.
Nu tu ai fost cel care mi-a spus să dau dovadă de recunoștință?
Și tu? Nu ești recunoscător față de cel care a salvat viața fiicei tale?
Am obosit.
Faptul că trăiește arată nemărginirea recunoștinței mele.
Dacă altele erau împrejurările,
l-aș fi dat semenilor lui în bucățele ca să-l mănânce.
Dar i s-a terminat pedeapsa.
Acum va fi eliberat.
Eliberat? Ți s-a întunecat judecata, Sonja.
Nu menținem ordinea cu sentimente.
Lui Lucian îi era interzis să-și scoată zgarda și, totuși, a făcut-o.
Oricât ar fi fost de nobil scopul.
Va rămâne în temniță.
Ca să-i fie învățătură de minte.
Janos și ceilalți nobili vor sosi în curând.
Ești și tu așteptată.
Am văzut ce-ai făcut acolo.
Ai fost foarte curajos, pentru un om.
- Ai mai dat de ei? - Doar în legende.
- Nu ți-a fost frică de ei? - Ba da.
- Dar am vrut să trăiesc. - Ți-e frică de mine?
- Da. - Să nu-ți fie.
N-o să te mușc.
Prea mult.
- Ești la fel ca ei? - Nu.
Lycan, da, dar nu ca ei.
Cei cu care te-ai luptat în seara asta sunt animale.
Sunt din spița lui William.
Sunt pur-sânge, ca să zic așa. Nu mai au nimic uman în ei.
Sunt niște bestii sălbatice și fără minte.
- Asta se spune despre ei. - Te-am văzut.
Te-au ascultat.
Da.
Așa e.
- Nu trebuia să vii. - Ba da.
- Iubirea mea, îmi pare rău. Ești bine? - Sunt în regulă.
- E vina mea. De n-aș fi ieșit... - Nu ți-ar fi stat în fire.
Nu e vina ta.
Nu mai pot sta aici. Trebuie să plec de-aici.
Dar, acum, tatăl meu o să stea cu ochii pe tine mai mult ca niciodată.
Cum rămâne cu negustorii de moarte? În ei nu se poate avea încredere.
Normal, au jurat credință tatălui meu, nu mie.
- Tanis? - Nu e de încredere!
Nu, Tanis știe de noi.
Cum?
Habar nu am, dar dacă nu i-a spus încă tatălui tău,
înseamnă că vrea ceva.
Așa că du-te și află ce vrea.
Aduceți-i înăuntru.
Janos?
Nu tu ai, cumva, cea mai mare mină de argint din ținuturile astea?
A fost prădată, stăpâne.
Muncitorii noștri au fost infectați, s-au transformat în bestii.
Mare păcat și costisitor.
Cred că jumătate din drepturile asupra minei tale
ar trebui să acopere cheltuielile rezistenței noastre.
Rezistență?
Am văzut cu toții focurile pe drumul pe care am venit aici
și am aflat de moartea baronului Covasha și a familiei sale.
Lupii au ajuns și la ușa casei tale.
De ce să plătesc tribut dacă nu-ți poți proteja nici măcar propria casă?
N-ați făcut decât să mă secați de tot ce-am avut!
Am auzit cu toții poveștile.
Uitați-vă în ochii lui! Sunt adevărați!
Locul ăsta e blestemat!
Ei nu sunt mai mult oameni decât diavolii care n-au infectat ținutul!
Dacă diavoli ne numești, măcar știi că ne cunoști.
- Dă-mi drumul... - Desigur.
Mai vrea cineva să se facă auzit?
- O masă delicioasă pentru porci. - Luați de-aici!
Ce câini!
Noi nu suntem animale!
Asta vreți să fiți, distracția lor, jucăriile lor?
Animalele lor de companie?!
Vă umiliți în fața lor, apoi ne luptăm între noi!
Asta vreți?
Am trăit după regulile lor întreaga mea viață.
I-am protejat, i-am invidiat și pentru ce?
Ca să fim tratați ca niște animale? Nu suntem animale!
Avem de ales!
Putem alege să fim mai mult de atât.
Putem fi sclavi sau putem fi lycani!
Se apropie dimineața, copila mea.
E timpul să lăsăm noaptea asta afurisită în urmă.
Cu mare plăcere.
Sunt nevoit să iau niște decizii grele. Aș vrea ajutorul tău la unele din ele.
Desigur, tată.
Cum Lucian a fost îndepărtat, trebuie să promovăm un alt lycan în locul său.
- Îndepartat? - Coloman crede c-o să-i agite pe ceilalți.
Trebuie să-l scoatem dintre ei.
O să fie greu.
Stă printre noi de atâta timp...
Poate Gyorg.
Sau Thrasos.
Ei ar fi...
... demni de încredere.
Excelente sugestii. Le voi lua în considerare.
Tu, fata mea, ești cel mai prețios lucru din inima mea.
Ce i-ai spus tatălui meu?
- Ce i-ai spus? - Nimic.
- De ce? - De ce-aș face-o?
De ce nu i-ai spus nimic?
Oare l-ar primi tatăl tău pe cel care
l-ar anunța că minunata sa fată se iubește...
... cu un lycan?
Nu e celebru pentru recunoștința arătată.
Iar eu încă nu sunt în măsură să folosesc asta în avantajul meu.
Ce fel de avantaj?
- Există 12 locuri în Consiliu. - Iar noi nu murim prea des.
Din păcate, nu.
Și dacă ți-aș ceda ție locul meu în consiliu?
- Dacă ți l-aș lăsa ție? - De ce să faci așa ceva?
Poți păstra un secret?
Am nevoie de ceva în schimb.
Ce mai vor?
Aveți doar două minute. Mai mult de atât e prea riscant.
Îmi pare rău, n-am avut de ales.
Tanis?
Ai avut dreptate. Ne ajută în schimbul unui loc în Consiliu.
- Iar tatăl tău nu știe nimic? - Sunt sigură de asta.
- O să meargă! - Am încredere în tine.
Cred că vor veni și alții cu mine, Sabas și Xristo, oamenii.
Lucian, nu mai avem timp!
Tatăl meu te va ucide mâine după transformarea oamenilor.
Trebuie să pleci la răsărit.
- Și tu ce-o să faci? - Important e să rămâi în viață.
Cea mai mare șansă o ai când Viktor și negustorii de moarte dorm.
Voi fi alături de tatăl meu când vei pleca tu.
Grăbește-te!
Dacă planul funcționează, ne vedem peste trei zile la apus.
E o poieniță lângă râu. Ne vedem acolo.
- Și dacă nu merge? - Ne vedem la poieniță.
La perete!
- Haideți! - Animalelor!
Tu! Înapoi!
Fii bărbat, omule.
Știi care e problema ta?
Nu înțelegi ordinea firească a lucrurilor.
Lucrurile se schimbă.
Să fii pregătit când se va întâmpla.
Consideră-l un cadou de despărțire.
Stați...
- Nu-ți dai seama că e un dar? - E un blestem.
- Ce ne-au făcut? - O să aflăm în curând.
- Ne-au făcut asemenea ție. - Da.
De ce?
Vrea să vă folosească pentru protecția sa personală.
- Mai bine mor. - Mă bucură asta.
A venit timpul. La răsărit, o să evadez.
Oricine e dispus să riște, mă poate urma.
Ne așteaptă o viață nouă dincolo de aceste ziduri, prietene.
Ai putea face parte din ea. Ca unul dintre noi.
Sau poți rămâne aici să mori.
Am primit carne nouă. Să vedem cum arată.
Ai venit prea târziu, a plecat deja.
Sunteți alături de mine?
Sabas, repede. Eliberează-i pe ceilalți.
Restul veniți cu mine.
Sunteți liberi! Plecați!
Pe aici.
Aici jos.
Mișcă-te. Mergi!
Nu vă opriți!
Trageți!
Raze! Nu ai cum să-i ajuți.
Mă voi întoarce. Vă promit.
Nu!
Stăpâne...
Stăpâne, Lucian a evadat.
Fugiți. Du-te!
Stăpâne.
Pe aici. Mișcați-vă.
Fiecare dintre noi...
Tanis!
Da, stăpâne.
Unde e cheia de aici pe care ți-am dat-o?
Chiar eu am încuiat-o în armurărie.
Și, atunci, de ce e deschisă?
- Habar nu am. - Cred că am eu.
- Omoară-l. - Nu!
Te rog...
Verifică armurăria.
Trebuie să existe o explicație.
Arată-mi.
Nu am mai fost niciodată în afara zidurilor.
Bucură-te cât mai poți, Xristo, pentru că, în curând,
va trebui să ne luptăm să intrăm înapoi.
Nu am scăpat toți. Nu o să ne lăsăm frații să putrezească acolo.
L-am umilit pe Viktor. Ei au fost prețul plătit.
Ne-ar fi plăcut să scăpăm toți, dar suntem puțini și nu avem arme.
Așa e.
Ne poți duce pe domeniul nobilul care te-a adus aici?
- Da. - Bine. Să mergem.
Trebuie să fie aici.
Unde naiba...
Poftim.
Probabil că a făcut el alta.
Nu m-am îndoit de tine nici o clipă.
N-am de gând să vă scot zgarda de la gât,
ca să o înlocuiesc cu una de-a mea.
Aveți de ales.
Puteți fugi să vă ascundeți,
sau puteți rămâne să luptăm.
Fiecare bărbat care va lupta alături de mine
își va dobândi libertatea.
Și dacă dorește, nemurirea.
Mai sunt și alții la vest de aici.
Vreau să te duci acolo.
Vezi câți vor să ni se alăture.
Ne întâlnim aici peste două zile.
Pune-l acolo...
Tată!
- Te-am speriat? Îmi pare rău. - Nu.
Nu m-ai speriat.
Am realizat că am fost neatent.
Eram atât de cuprins de ură din cauza trădării lui Lucian,
încât nu m-am gândit la sentimentele tale.
Sentimentele mele?
Își fac loc în viețile noastre, iar noi uităm povara nașterii lor.
Și eu am avut o înclinație spre Lucian.
Putea fi orice. Un negustor de moarte, poate.
Da. Poate...
Dar nu a fost așa cum am sperat, nu?
Tu l-ai ajutat să evadeze?
Să-l ajut?
Bineînțeles că nu!
Mă minți?
Sunt multe lucruri pe care le-am făcut împotriva voinței tale.
Dar el e un lycan.
Iartă-mă, draga mea, dar nu îmi dai de ales.
Tată, te rog...
Am vrut să-ți cred minciunile,
deși am știut că nu e adevărat ce-mi spune propria fiică.
- Cum ai putut? - Tată...
Îl iubesc.
Tată?! M-ai trădat! Ca să fii cu un animal!
Te-am iubit mai presus de toate!
Nu are voie să nu plece din cameră!
Nu știu ce așteptăm.
O să avem destui oameni până la sfârșitul săptămânii.
- Vreun semn de la Sonja? - Nimic.
Ar fi trebuit să ajungă până acum.
Cu tot respectul Lucian, nu văd de ce trebuie s-o așteptăm.
- Nu e una dintre noi! - Ai uitat că ea ne-a eliberat?
Dar e un vampir.
E înșelătoare, poate îi va conduce aici.
Cu siguranță, negustorii de moarte ne vânează și, în cele din urmă, o să ne găsească.
Dar asta nu se va întâmpla din cauza ei.
Am încredere în Sonja cu propria-mi viață,
iar cât timp eu sunt căpetenia, la fel ar trebui să faci și tu.
Ți-am spus eu să-ți ții gura.
Lucian a prădat două domenii, stăpâne,
și a reușit să fugă cu tot conținutul armurăriilor.
Sclavii s-au alăturat lui.
Libertatea lui e asemănătoare bolii lui William.
Trebuie să-ți aduci animalul înapoi.
Îți mulțumesc, Coloman. Nu vedeam pădurea din cauza copacilor.
Nu trebuie să fac nimic.
Lucian se va întoarce singur.
Am ceva ce își dorește.
Doamna mea...
Luka, ce s-a întâmplat? Unde e?
Sonja a fost arestată. A aflat de voi doi.
O va ucide.
Mă gândeam că ar trebui să știi.
Nimic, stăpâne.
- Știi prea bine că e o capcană. - N-o las să moară singură.
Te-au urmat până aici, Lucian. Dacă pleci, o să-i pierdem.
Să-ți spun un secret, prietene.
Au crezut că mă urmează pe mine, dar și-au urmat instinctul libertății.
Asta i-a adus aici.
Poți să-i ții laolaltă până mă întorc sau să-i conduci dacă n-o fac.
- Ești teafără? - Da.
- Lucian, erai liber. - Nu fără tine.
Trebuie să plecăm.
Stăpâne...
Fiica dumneavoastră a fugit.
Desigur...
Flăcări!
Pe aici.
- Acolo. - Da, stăpâne.
Acum!
Cum îndrăznești să ridici mâna în fața mea?
Nu vreau să fac asta.
Sunt tatăl tău!
- Crezi că mă poți învinge? - Nu doresc să te înving.
Moartea mea n-o să aducă salvarea lycanului.
Retrage-ți oamenii.
De dragul nepotului tău...
Un miracol, tată.
Uniunea celor două linii de sânge.
Blestem ziua în care mama ta și-a dat viața pentru a te aduce pe lume.
Creatura asta din tine e o monstruozitate.
Sonja!
S-a terminat. Luați-l!
Nu înțelegi ce-ai făcut?
Era vorba de Lucian, nu de tine.
Aș fi putut să-l ofer Consiliului, fără ca ei să afle de indiscreția ta.
Dar acum, niciodată!
Nu!
Dacă n-aș fi plecat, nu s-ar fi întâmplat nimic din toate astea.
Atunci nu ai mai fi cine ești.
Ai avut dreptate.
Nimeni nu merită o viață ca asta.
Mulți sunt liberi mulțumită ție.
Lucrurile o să se schimbe datorită ție.
- Te-am dezamăgit. - Nu.
Lucian, dragostea mea, nu m-ai dezamăgit.
Alegerile pe care le-am luat m-au adus aici.
Nu e vina ta.
Chiar tu ai spus că-ți asumi orice risc pentru mine.
La fel aș face și eu pentru tine.
Pentru noi.
Deschide ușa!
- Nu! - Ieși afară!
Nu!
Vă omor pe toți!
Acuzata e vinovată de înaltă trădare împotriva Ordinului.
A conspirat cu animale.
- A participat la evadarea lor... - Am salvat Ordinul de nenumărate ori.
I-ai omorât pe semenii tăi.
Ai compromis linia de sânge,
având ca rezultat acel lucru care se dezvoltă în interiorul tău.
Gloria trecutului nu scuză vina prezentului.
Și nici poziția ta ca membră a Consiliului.
Pedeapsa pentru aceste nelegiuiri e moartea.
Câți aprobă?
Eu.
Eu...
E fiica ta.
Eu.
Duceți-o în cameră.
Nu!
Nu puteți face asta.
Vino cu noi.
Viktor, nu!
Nu!
Lucian...
Sonja! Uită-te la mine.
Uită-te la mine! Sonja!
Te iubesc.
Și eu te iubesc pe tine.
Chipul tău nu-mi poate schimba soarta.
Adio, dragostea mea.
Nu...
Nu!
Sonja!
- Adu-mi cuțitele. - Da, domnule.
Stăpâne...
Trageți!
Acum du-te și eliberează-i pe ceilalți.
Veniți cu mine.
- Vreți răzbunare? - Da!
E acolo afară. Duceți-vă!
Avem preocupări mult mai mari decât pergamentele tale.
Du-te la membri Consiliului. Acum!
Omorâți-i pe toți!
Viktor!
- Mi-ai dezonorat fata. - Am iubit-o!
Ai ucis-o!
Trebuia să te zdrobesc din ziua când te-ai născut.
Da. Trebuia...
Dar n-ai făcut-o.
Lucian!
Lucian. S-a terminat.
Nu...
E doar începutul.
Să-ți spun ceva despre iubitul tău părinte.
El ți-a omorât familia, nu lycanii.
Când a ajuns la tine...
... n-a suportat gândul să te lase fără vlagă.
Îi aminteai așa de mult de draga lui Sonja,
fiica pe care el a condamnat-o la moarte.
Minți...
Traducerea și adaptarea: BRiLi & veverița_bc @ www.titrări.ro
Sincronizarea: Mădălin G.